I ett sagornas land-
-vilar ett kungadömes öde på en ynglings axlar.
Hans namn är Merlin.
Det du ska göra kommer att tvinga ner våra fiender på knä.
- Såg du inte deras ansikten? - De hade inga.
- Vad är de? - Dorocher. De dödas röster.
Revan uppstod med ett blodsoffer. Det krävs ännu ett för att försegla den.
Om jag måste offra mig för folket så gör jag det.
- Vi måste ta honom till Gaius. - Och avbryta uppdraget?
Jag låter honom inte dö.
Om vi inte tar oss till De saligas ö dör hundratals fler.
Låt mig ta honom dit.
Ensam? Då tar det tre dagar att nå Camelot.
Inte om jag färdas via De fallna kungarnas dal.
- Du får inte avbryta uppdraget. - Han har rätt.
Det är mitt fel. Jag är ledsen.
- Låt mig följa med dig. - Då dör du.
- Du förstår inte... - Gör du nånsin som du blir tillsagd?
- Jag måste följa med. - Vi måste ge oss av nu.
Hör ni bina? Det är vår mat!
- Vill du ha ihjäl oss? - Vi rider ändå in i döden.
Vi måste låta hästarna vila.
- Vad tyst du är. - Jag har lyssnat på Gwaine i tre dar.
Det var ett klokt beslut. Merlin kunde inte fortsätta.
Jag borde ha räddat honom.
Kan nån föra honom till Camelot, så är det Lancelot.
Lancelot . .
Lancelot.
Vi vill dig inget illa. Vi är här för att hjälpa dig.
- Vad är ni? - Vi är vlier.
Bäckarnas och vattendragens andar.
Revan i slöjan har rubbet världens jämvikt
Både goda och onda andar rör sig fritt. Men så får det inte fortsätta.
Arthur rider mot De saligas ö för att laga slöjan.
Då behöver han bådas er hjälp.
Min vän är sjuk och måste till Camelot.
Merlin är starkare än du tror.
Han har stora krafter. Hans framtid står skriven sen tidernas begynnelse.
Oroa dig inte. Mina systrar helar honom i detta nu.
Du är trött. Du måste vila.
- Jag måste hitta en skyddad plats. - Du kan vara säker här.
- Men dorocherna... - Vi vakar över dig under natten.
Vid gryningen är vi på andra sidan berget.
- Tunnlarna kryllar ju av vildurar. - Tunnlarna är en genväg.
- Om vi kommer ut levande. - Vi smörjer in oss med gajabär.
Välj själv, Gwaine. Vildurarna eller dorocherna.
- Jag vet vad jag väljer. - Samma här.
Jag visste inte att du höll av mig...
Fort!
- Varför har vi den här smörjan på oss? - Vildurarna är blinda.
De har bara sitt luktsinne. Gajabären döljer vår lukt.
- Vad är chansen att slippa se vildurar? -Obefintlig.
Sitt helt still. Andas inte ens.
- Dåre...! - Den dog ju.
Den, ja. De jagar i flock.
Spring!
Fler bårar och lakan - alla vi kan hitta!
Gaius...! Vakterna har fått order att stänga stadsportarna i skymningen.
- Av vem? - Lord Agravaine.
Gaius? Har du kommit för att vara med?
- Varför är portarna stängda? - Våra resurser är begränsade.
Vi har helt enkelt inte mat åt hela kungariket.
- Folket har rätt till vårt beskydd. - Det skulle äventyra Camelot.
Svält och sjukdomar... Du av alla människor måste inse det.
Portarna förblir stängda tills vi är fria från ondskan som hemsöker oss.
- Var var vi...? - Herre!
Får jag tillstånd att tala inför hovet?
Guinevere...
Prins Arthur lärde mig för länge sen att varje medborgare är betydelsefull.
Han skulle aldrig låta dem lida.
Han skulle hjälpa dem, och det måste vi också göra.
Jag känner också med dem, men vi har inget val.
Vår mat skulle ta slut inom några dagar.
Ni har fel.
Då kanske du kan upplysa mig...
Människorna utanför porten är jordbrukare.
Flyktingarna har i flera dagar sålt deras varor i utbyte mot husrum.
De har med sig mer än de tar.
Men hur länge dröjer det innan deras varor tar slut?
För tre dagar sen gav sig Arthur ut för att befria oss från dessa väsen.
L värsta fall återstår tre dagar innan han når målet.
Eller tror ni att han kommer att misslyckas?
- Givetvis inte... - Hon har rätt, sire.
Nåväl. Öppna portarna på nytt.
Merlin?
- Merlin! - Tyst!
Frukost.
Vad gör du? Du skulle ju föreställa...döende.
Beklagar. Ta den här, du ser lite svajig ut.
Inte lika snabb som Arthur.
- Kom, vi måste hinna ikapp dem. - Du ska tillbaka till Camelot.
Tala för dig själv. Hälsa Gaius!
Arthur behöver oss.
Han hade rätt. Du gör aldrig som du blir tillsagd.
Nix.
Mannarna måste vila. Till och med Gwaine är tyst.
Låter som ett bra skäl att fortsätta.
Milady!
- Vad nytt från det mäktiga Camelot? - Staden går under, som planerat.
Och Arthur?
- Han har tagit sig förbi Daelbeth. - Blir vi aldrig kvitt honom...?
Tålamod. Det spelar ingen roll om han når ön.
Varför kommer du så tidigt?
Något är på tok.
Ett mindre irritationsmoment.
Guinevere har dristat sig att klandra mig.
- Hon är farlig. - Trots sitt mod är hon bara en tjänare.
Du har fel. l mina framtidsvisioner sitter den "tjänaren" på min tron.
Jag drunknar hellre i eget blod än låter det hända.
- Då måste vi förhindra det. - Jag håller med.
Hon får aldrig se gryningsljuset igen.
- Var är Arthur? - Jag är inte helt säker.
Han är på jakt. Han är tillbaka inom några dagar.
Finns det något ni behöver?
Din hängivenhet är aktningsvärd.
Det finns något jag vill prata om.
Jag vill be om ursäkt för i går. Det känns som ett svek mot prinsen.
- Tack för att du tog till orda. - Jag ville inte vara ohövlig...
Det var du inte. Inte det minsta.
Gwen, om du inte misstycker skulle jag vilja fråga dig om råd.
Du förstår dig på folket. Och dessutom är du uppriktig mot mig.
Det är olämpligt att diskutera det nu, men kanske i kväll?
Du kan komma till mina rum.
Jag behöver hjälp om jag ska leda oss genom dessa mörka tider.
- Låt gå. - Tack!
- Är allt som det ska? - Ja. Han vill tala med mig senare.
Han verkar vilja be mig om råd.
Hallå?
- Här kan vi inte stanna. - Det finns ingen annanstans.
Vi gör upp en eld. Då håller vi oss säkra och torra.
Och här finns mer än nog med ved för att vi ska klara natten.
Jag är inte helt oduglig.
Halt!
Känner sig folk säkra?
- Du kan tala från hjärtat. - Nej, det gör de inte.
- Fortsätt - De är rädda.
Varje natt har de sett sina nära och kära tas ifrån dem-
-och de inte vem som står på tur.
Hur kan jag göra dem tryggare?
Visa mod. När ni stängde portarna visade ni er lika skräckslagen som dem.
Det är som häst och ryttare. Om folket känner er rädsla, litar de inte på er.
Jag är tacksam för dina råd.
Du har ett klokt huvud på dina axlar...
- Jag har uppehållit dig länge nog. - Och jag måste till kungen.
Nej, jag ser till att han tas om hand.
Det har varit en lång dag. Mina vakter eskorterar dig hem.
Har du sett något?
Vet du vad som väntar på De saligas ö?
Vill du berätta?
Bördan är min att bära.
Se dig omkring, Arthur.
Vi skulle strida mot tusen härar med bara knytnävar för din skull.
Du är aldrig ensam. Vi är tillsammans.
Nu tar jag över. Du behöver vila.
Tack
Gwen?
Gwen!
Du måste inte fortsätta på den här färden med mig.
Försök hindra mig.
Varför då? Är du bunden av din heder som riddare?
Du skulle inte förstå.
Det är knappt jag begriper det själv.
Gwen?
- Jag lovade henne att skydda Arthur. - Det kan jag göra.
Jag svor en ed.
- Tänker du fortfarande på henne? - Nej.
Arthur är en bättre man än jag.
Jag är ledsen.
För vad då?
Han älskar henne...
...och hon är lycklig.
Jag minns att vakterna eskorterade mig...
...men sen är det svart.
Såret är ytligt. Du hade tur.
De ska ju vara så kalla, men jag fryser inte alls.
Du blev inte angripen av dorocherna.
Av vad, i så fall?
- Gaius? - Jag befarar att någon ville dig illa.
- Varför då? - Det vet jag inte.
- Borde de inte ha lyckats bättre? - Ett mord väcker misstankar.
Bättre då att lämna dig åt dorocherna.
Lancelot!
Det är ingen fara.
- Tack. - Vem är din vän?
- Jag heter Lancelot. - Så klart! Sir Lancelot.
- Den tappraste och ädlaste av alla. - Det vet jag inte...
Vi får se. Just nu finns viktigare frågor.
Dorocherna måste ut ur den här världen.
- Den sönderrivna slöjan måste lagas. - Vi är på väg för att hjälpa Arthur.
Ja, men till vilket pris?
- Andevärlden begär ju ett offer. - Den begär ingenting!
Det är Cailleach, portväktaren, som begär ett sådant pris.
- Så det finns inget annat sätt? - Nej.
Arthur tänker offra sig för att laga slöjan.
Det är mitt öde att skydda honom.
Merlin... Du får inte göra det.
Jag har inget val.
Jag måste ta hans plats.
Den första gången vi träffades-
-såg jag något som då var osynligt.
Nu finns det där för alla att se.
Mycket av det du ser, gamle vän, är vad du själv har lärt mig.
Världen kommer att kännas tom utan dig, unge trollkarl.
När vi kommer till De saligas ö... Tänker du verkligen offra dig?
- Vad vill du att jag ska säga? - Du får mig att fundera.
Skulle jag själv offra livet för något?
Om du hade ett skäl.
Något du bryr dig om. Något som är viktigare än allt.
- Någon har hunnit före. - Banditer?
- Hinner vi dit före gryningen? - Det får vi snart se.
- Är det något som har dött? - Varför driver ni alltid med mig?
Ja, säg det...
- Hacka på Percival i stället. - Varför just mig?
- Han tvättar sig faktiskt. - Och tuttar inte på sina strumpor.
Tysta.
Lancelot? Hur är det med Merlin?
Dåliga nyheter...
Han är fortfarande vid liv.
Merlin!
- Skönt att se dig, Merlin. - Detsamma
- Allt kommer att bli bra. - Jag är bara trött.
Du behöver inte offra dig.
Jag måste rädda folket.
- Jag gör det i ditt ställe. - Merlin...
Vad är en tjänares liv jämfört med en prins?
- Bra tjänare är sällsynta. - Jag är inte särskilt bra.
Det var en sak. Se efter Guinevere, hon förtjänar att vara lycklig.
Det ska jag se till.
De saligas ö...
- Vad är det där? - Jag hoppas att jag har fel...
Lindorm!
Till höger!
Ser ni? Så ska de tas!
Vi måste vidare.
Fortsätt ni! Vi håller dem tillbaka.
Lycka till.
Det är inte ofta vi får besök.
Gör slut på det här. Jag kräver att du lagar slöjan mellan världarna.
Jag har inte orsakat denna styggelse. Varför skulle jag sätta stopp för den?
- För att oskyldiga människor dör. Jaså...?
Var det allt ni hade att komma med?
- Jag vet vad du vill. - Vet du det?
Och är du beredd att låta mig få det?
Jag betalar det pris som behövs.
Jaså, Emrys...?
Du väljer att utmana mig, trots allt.
Ger du dig åt andarna för att rädda din prins?
- Det är mitt öde. - Kanske
Men din tid bland de dödliga är inte förbi ännu.
Nej...!
Nej»-
Jag vill bringa sir Lancelot min hyllning.
Vi står i skuld till honom.
Det är inte bara hans gärning vi aldrig ska glömma...
...utan också hans mod...
...och hans medkänsla.
Hans osjälviska hjärta.
Jag får aldrig träffa en ädlare riddare.
Han gav sitt liv för oss.
Han offrade sig inte för Camelot.
Jag bad honom att skydda dig, och han svor på sitt eget liv.
Han höll sitt ord...!
Arthur hade tur, och Guinevere hittades av en slump.
Det var inte slumpen! Det var Emrys!
Cailleach varnade mig för honom.
Hon sa att han är mitt öde och min undergång.
Det var han som omintetgjorde våra planer.
Så länge han lever kommer jag inte att få det som är mitt.
Du måste hjälpa mig att hitta denne Emrys...
...och förinta honom.
- Gaius! - Hur kan jag stå till tjänst?
- Du är ju en kunnig och klok man... - Kunnig, kanske.
Har du någonsin stött på en trollkarl vid namn Emrys?
Nej, det låter inte bekant.
- Om du hör namnet nämnas... - Så berättarjag det för er.
Det kommer att löna sig.
Endast en person kan ha hört det namnet. Morgana.
Med sina nya krafter måste hon också ha sett Cailleach.
Men Agravaine...
Han är nog inte lika dygdig som det verkar.
Och han har skäl att förakta Uther. Vi måste ta oss i akt, Merlin.
Morgana får aldrig veta sanningen om vem du verkligen är.
ÄVENTYRET FORTSÄTTER...
Det här firandet ska prinsen aldrig glömma.
- Skulle du ha räddat honom med magi? - Jag skulle ha gjort vad som helst.
Du får inte riskera att avslöja dig.
Skulle Uther tacka dig för att du helat honom med magi?
Om det fungerar behöver jag inte gömma mig mer.
Översättning: Magnus Lässker www.undertext.se